// Alaotsikko: Lievä angst & fluff, S, Lily/James | 3 kertaa, kun - haaste
Author: A.M.Charlotte
Beta: VP2
Rating: S
Paring: viittaus Sev/Lily, Lily/James
Genre: Lievä angst & fluff
Summary: Lyhyesti kertoo 3:sta illasta, jolloin Lily oli Severuksen mielessä. Kaikki kolme ovat eri ikäisinä, kuten varmaan huomaattekin.
A/N: Ensimmäinen julkaistu ficcini, joten jännityksellä odotan mitä mieltä olette.
![Hymyilee :)](https://www.finfanfun.fi/Smileys/default/smiley.gif)
Osallistuu 3 kertaa, kun - haasteeseen.
1. ILTA10- vuotias Severus Kalkaros istui pienen huoneensa pienessä sängyssä. Hän oli kääriytynyt kulahtaneeseen päiväpeittoon, jonka reunat olivat riekaleiset. Oli yö, jolloin talossa kuului olla aivan hiljaista, mutta ei. Tähän ränsistyneeseen taloon ei hiljaisuus koskaan pääsisi vieraaksi.
Alakerrasta kuului maljakoiden rikkoutumisen ääniä sekä huutoa. Siltä Severus olisi halunnut karata. Severus painoi päänsä polviinsa kiinni ja sulki silmänsä. Hän kuvitteli että hänelle kasvaisi isot, kauniit siivet joilla voisi lentää pois koko talosta. Hänen valtavat siipensä halkoisivat ilmaa kantaen poikaa kevyesti. Hän lentäisi kaupunkien yli kohti – niin, minne?
”Lily...”, Severus kuiskasi tyhjään huoneeseen ja nosti katseensa toiveikkaana ikkunaan.
Tytön kauniit kasvot piirtyivät hänen mieleensä yhtä selkeästi kuin juuri otettu kuva. Lily oli jotain, jota Severus ei voinut unohtaa, eikä antanut itsensä unohtaa. Lily oli hänen ainut ystävänsä.
Millaista olisi olla juuri nyt Lilyn luona? Lentämässä luudalla tai kuuntelemassa tytön kertomaa tarinaa niityllä? Pitäisikö hän lupauksensa tulevasta viikosta, että he tapaisivat joka päivä? Severus oli suunnitellut sen varalle ties mitä, mutta ei enää ollut varma, toteutuisiko se.
Hetken Severus istui liikahtamatta paikoillaan, kunnes yhtäkkiä hyppäsi ylös sängystä ja etsi pergamentin, sulkakynän sekä mustepullon käsiinsä ja alkoi kirjoittaa.
’Lily, minulla on ikävä sinua. Milloin tapaamme? - Sev’, hän sai kirjoitettua pergamentille ja jäi lukemaan sitä. Jokaisella lukukerralla sanat alkoivat kuulostaa yhä typerämmiltä ja typerämmiltä. Lopulta hän rypisti paperin, jonka jälkeen se lensi nurkkaan. Severus istui sängylle päätän pidellen.
Raastava ikävä rinnassaan hän siirtyi makuulle. Severus kaipasi ystäväänsä enemmän kuin koskaan ennen. Jälleen hän tuudittautui uneen, jonne vihaiset huudot eivät päässeet. Uneen, jossa oli vain hän ja punatukkainen Lily keinumassa Kehrääjänkujan haalistuneissa keinuissa.
2. ILTAKun luihuisten poikien makuusalin huoneen ovi avautui ensimmäistä kertaa sinä iltana, astui sisään 16- vuotta vanha Severus. Oven sulkeuduttua hän tähyili nopeasti ympärilleen etsien elonmerkkejä, mutta kun niitä ei löytynyt, hän lampsi sängylleen, joka oli huoneen toisessa päässä. Kello oli vasta puoli seitsemän, mutta hän ei halunnut enää olla ihmisten keskellä pilkattavana.
Severus rojahti sängylle ja potkaisi kiiltävät mokkakengät jalastaan. Hänen raskas hengityksensä täytti huoneen, eikä hän voinut välttyä muistoltaan. Vähän aikaa sitten tapahtunut välikohtaus Lilyn kanssa palautui hänen mieleensä.
He istuivat Tylypahkan sisäpihalla puun alla, vaikka satoikin. Yhtäkkiä jokin napsahti Severuksen päässä ja hän kurottautui suutelemaan Lilyä. Heidän huulensa kerkisivät hipaista toisiaan, kunnes Lily tyrkkäsi pojan pois luotaan ja lähti juosten pois jättäen pojan sateeseen.
Mistähän se johtuu? Severus mietti surkeana, kunnes tajusi hiuksensa.
Ehkä minun pitäisi pestä tukkani?Severuksen mieleen juolahti Potter. Ehkä Lily ei halunnut suudella häntä, koska tykkäsi oikeasti Potterista, vaikka väitti toisin. Eihän se olisi mahdollista. Lily ei valehtelisi Severukselle, joka oli hänen vanhin ystävänsä. Tai sitten Lily haluaisi olla vain kaveri, mutta Severus enemmän.
Punaiset hiukset vilahtivat Severuksen mielessä ruusuisten huulten makeuden kera. Hän pudisti päätään vain epäuskoisena mielikuvalle. Joskus Severus ei vain ymmärtänyt Lilyä. Tämä taisi olla taas yksi niitä päiviä.
3. ILTASeverus seisoi vaitonaisena korkean ikkunansa edessä Tylypahkan huoneistossaan. Uusi lukuvuosi oli juuri alkanut, ja ekaluokkalaiset lajiteltu tupiinsa. Myös Potterin penska, mutta jostain syystä hän ei halunnut ajatella poikaa Lilyn lapsena.
Vuosikausiin Severus ei ollut ajatellut Lilyä tämän kuoleman jälkeen, mutta tänä iltana hänen ajatuksensa harhailivat kauniiseen tyttöön, joka näytti aina 17- vuotiaalta Severuksen mielessä. Severus oli käynyt kerran Lilyn ja Potterin haudalla. Silloin kiviä tuskin näki valtavan kukkameren alta.
Missähän Lily nyt on? Severuksen mieleen nousi kysymys, johon hän tuskin keksisi vastausta koskaan.
Miehen sisintä riipaisi jokin, jota hän ei ollut tuntenut ikuisuuksiin, viimeksi 10- vanhana. Ikävä. Yhteiset muistot Lilyn kanssa vietetystä ajasta muistuivat hänen mieleensä, ja hän näki itsensä sekä Lilyn keinumassa Kehrääjänkujan keinuissa. Punaiset hiukset kimmelsivät auringonvalossa häikäisten pienen pojan silmiä.
Severus tunsi jalkojensa pettävän, ja nojasi harmaaseen kiviseinään, joka sopi miehen mielentilaan sopivasti. Hän tunsi olevansa jälleen se 10-vuotias kakara, joka itki itsensä uneen.
Tummalla yötaivaalla välkähti kirkas tähti, jonka valo hiipui nopeasti.
”Lily minä kaipaan sinua niin”, Severus kuiskasi, ja viaton kyynel vieri hänen poskeaan pitkin.
Severus ei tiennyt sitä, mutta Lily oli samassa huoneessa hänen kanssaan ja kietoi näkymättömät kätensä hänen ympärilleen. Silloin Severuksesta tuntui, kuin Lily olisi hänen kanssaan jälleen.
A/N: Risut ja ruusut ovt tervetulleita ja toivottavasti piditte!
![Hymyilee :)](https://www.finfanfun.fi/Smileys/default/smiley.gif)