Nimi: Tuoksuu aina kesältä
Kirjoittaja: Avaruuspiraatti
Fandom: Harry potter
Paritus: Hermione/Neville
Ikäraja: S
Tyylilaji: fluff/romantiikka, talvinen jälleennäkeminen
Haasteet: Vuosi raapalehtien VII
Vastuunvapaus: Kaikki tunnistettavat hahmot, tapahtumat ja miljööt kuuluvat J.K. Rowlingille. En ansaitse tällä rahaa.
A/N: Hyvää joulua ja aikaista syntymäpäivää Nevilla! ♥ En millään jaksanut panttaa tätä enää yhtään kauemmin!! Kastoin varpaani uuteen paritukseen ja kirjoitin pienen Neville/Hermionen. Toivottavasti pidät tästä ![^-^](https://www.finfanfun.fi/Smileys/default/azn.gif)
TUOKSUU AINA KESÄLTÄ300 sanaaNevillen puutarhassa tuoksuu aina kesä. Silloinkin, kun maa on jäässä ja puiden oksat ovat kuuran kuorruttamat, ilmassa viipyy kukkien makea tuoksu. Hermione kävelee koskemattoman hangen läpi kohti keltaista puutaloa. On hiljaista. Lumi narisee Hermionen kenkien alla ja tarttuu hänen kaapunsa helmaan. Hän pääsee ovelle ja koputtaa kolkuttimella neljästi. Neville avaa oven niin nopeasti, että tämän on täytynyt odottaa häntä sen takana.
”Hei”, Neville tervehtii ilahtuneena, eikä selkeästi tiedä, halatako häntä vai kutsuako vain sisään. Hermione kurottaa varpailleen ja kietoo kätensä Nevillen kaulan ympärille. Neville jännittyy, minkä takia Hermione rutistaa tätä lujempaa.
”On aivan ihana nähdä sinua taas”, Hermione kuiskaa Nevillen kauhtuneeseen villapaitaan. Se tuoksuu kuivatuilta yrteiltä ja siltä tervasaippualta, jota Neville on käyttänyt niin kauan kuin Hermione vain muistaa. Neville epäröi, mutta vastaa lopulta hänen halaukseensa.
”Niin sinuakin. Viime kerrasta on aikaa.” Kun he erkanevat, Neville astuu pois ovensuusta. ”Tule sisään. Laitan teepannun tulelle.”
Nevillen talo näyttää ja tuoksuu kodilta. Jokaisessa nurkassa, seinillä ja ikkunalaudoilla kasvaa erinäköisiä ja -kokoisia kasveja – toiset Hermionelle tuttuja, toiset sen näköisiä, ettei niiden pitäisi olla olemassa. Hän seuraa Nevilleä olohuoneen läpi keittiöön. Yrttien ja kostean mullan tuoksu on huumaava, ja keittiö näyttääkin enemmän yrttitarhalta kuin keittiöltä. Siltikin, ja ehkä siitä syystä, se on kodin sydän.
Hermione katselee Nevillen selkää, kun tämä pistää teeveden kiehumaan ja ottaa kaapista kaksi teekuppia. Hermione muistaa, miltä Neville näytti silloin, kun osti talon. Hän oli pelkkä poika, epävarma liikkeistään ja aina vähän kumarassa. Nyt Neville seisoo selkä suorana ja hartiat leveinä, eikä sulkeudu ujoon kuoreensa, kun hän kääntyy Hermionen puoleen.
”Pääsitkö tänne hyvin?” Neville kysyy. Jokin hänen suorassa katseessaan saa Hermionen punastumaan.
”Pääsin, kiitos.”
He katselevat toisiaan. Ilma tuntuu väreilevän, ei samalla tavalla kuin pingottunut kuminauha, vaan lempeästi, kuin järven pinta vesisateella. Hermione sipaisee hiuskiehkuran korvansa taakse ja painaa katseensa alas.
Tänä vuonna se on Neville, joka suutelee heistä ensimmäisenä.